MAGIC BOX uvádí
Subtitles by sub.Trader subscene.com
„Můj dům, moje pravidla, moje kafe!!”
Harlan Thrombey: Vulkánovo doupě, Prasátko, Hra s jehlou, Kapka ve vědru...
Dobré ráno, pane Thrombey.
Pane Thrombey? Jste tam?
Pane Thrombey, jdu dovnitř.
Sakra!
NA NOŽE
„Týden po úmrtí Harlana Thrombeyho”
-Zabils ho, ty parchante! Zavraždils ho! -Nikoho jsem nezavraždil!
Rozřezal jste mu obličej. Nechal jste ho vykrvácet jako prase při zabijačce,
vysokozdvižným vozíkem jste mu rozdrtil lebku a spálil ruce, aby nebyly otisky!
-To mi nikdy neprokážete. -Máme záběry z dětské chůvičky!
-Vypni to, Alice. -Proč? Už je téměř konec.
-Vypni to, prosím. -Právě odhalí, kdo je vrah.
-Hned to vypni. -Zbývají dvě minuty. -Alice!
Normální seriál, jen si povídají!
Milovaný kamarád tvé sestry si zrovna podřezal krk.
Tohle teď nepotřebuje slyšet! Měj trochu citu!
Klidně se dívej dál.
-Ne, stejně vím, kdo je vrah. -V pohodě. -Promiň, Marto.
Harlanův syn.
-Ahoj, Walte. -Ahoj, Marto. Tady Walt.
Mohla bys dnes přijít dřív? Policie chce ještě každého vyslechnout.
Prosím?
Dobrý den. Promiňte, slečno.
Jste služebná?
Jmenuje se Marta. Byla dědečkova ošetřovatelka. Je jedna z nás. Služebná?
V pořádku. Promiňte.
Ne, to teda není, krucinál.
Jak se máš?
Moc dobře ne. Jsem sama.
Pořád jen brečím a nevím, co dál.
Marto, cokoli potřebuješ...
Patříš do rodiny.
Děkuju ti.
-Jak se ti daří, děvče? -Lindo.
Jak tobě?
Po pohřbu asi trochu lépe. Ještě jednou jsem ho viděla.
-Měla jsi tam být. Přehlasovali mě. -Ať si tě zatknou! Klidně si chcípni!
Richarde.
Nepřijede.
Ransom. Hajzlík jeden. Neukázal se na pohřbu.
Promiňte.
Už jsme připraveni. Budeme si vás volat postupně.
Dobře. Půjdu první.
Předpokládám, že budeme hotovi před začátkem večerní smuteční hostiny.
Budeme se snažit, madam.
Tak...
jak se daří, děvče?
Znovu se formálně představíme.
Jsem detektiv poručík Elliot, tohle je státní policista Wagner.
Nahrajeme si vás,
aby to bylo snazší.
Jsme s Lindou Drysdaleovou, nejstarší dcerou Harlana Thrombeyho.
Probereme s ní večer, během kterého došlo před týdnem k jeho úmrtí.
Osmého listopadu.
Přijměte prosím naši soustrast.
Děkuji. To je od vás velmi laskavé.
Onen večer se sešla celá rodina, abyste oslavili 85. narozeniny vašeho otce?
Ano.
Jaké to bylo?
Myslíte večírek? Před smrtí mého otce?
Skvělé.
Účastnil se ho někdo mimo rodiny?
-Fran, hospodyně. -Byl milý, ale strašně zarostlý.
-Jacobe? -Na to jsem u Italů zvyklá. -Víš, co myslím? Bylo to...
Marta, Harlanova pečovatelka. Hodné děvče. Pracantka.
Její rodina pochází z Ekvádoru.
A Wanetta.
Prababička. Harlanova matka.
-Ahoj, babi. -Jeho matka?
-Babi? -Páni. Kolik jí je?
To nikdo netuší.
A váš syn Ransom dorazil také?
Ano, ale brzy odešel.
Ransome, to už odcházíš?
Jistě.
Dorazili jste s manželem a synem ve stejný čas?
Ne.
Richard dorazil dřív, aby pomohl s cateringem.
Dobře. Pracujete společně s manželem v Bostonu v realitní kanceláři?
-Ne. Je to moje společnost. -Aha, pardon.
Vybudovala jsem ji od píky.
Stejně jako váš otec.
Byli jste si velmi blízcí.
Měli jsme tajný způsob komunikace.
Takové to s ním zkrátka bylo. Každý s ním musel hrát nějakou hru.
A pokud jste dodržovali Harlanova pravidla...
-Všichni si idealizují svého otce, ne? -Opravdu?
To vážně ne.
Nevím, proč jsem to řekl.
Ale moje žena Linda taková je. Harlan začal psát na starém psacím stroji
a vypracoval se na jednoho z nejlépe prodávaných autorů detektivek.
Vypadá to, že všechny jeho děti se samy vypracovaly a jsou víc než úspěšné.
Jistě.
Pro úplnost, hovořím s Waltem Thrombeym, nejmladším synem Harlana Thrombeyho.
Řídil jste otcovo nakladatelství?
Jo, je to moje... naše...
Je to rodinné nakladatelství. Svěřil mi jeho řízení.
Třicet jazyků.
Přes osmdesát milionů prodaných výtisků. Skutečný odkaz.
-Jste fanoušci? -Já moc beletrii nečtu, ale...
Já jsem velký fanoušek.
Jeho zápletky jsou tak... Nevyzradím ti to, jen...
Tisíc nožů?
Kráva a brokovnice? Jak na ty příběhy přišel?
Táta říkával, že zápletky mu samy skákaly do hlavy. Hotové.
Bylo to pro něj snadné.
Takže bydlíte blízko? Nejspíš jste přijeli nastejno.
Přijeli jsme okolo osmé.
Moje žena Donna je mi oporou.
Ježíši, Donno! Je ti něco?
Mému synovi, Jacobovi, je 16 let.
Je velmi politicky angažovaný.
-Ten kluk je doslova nácek. -Krajně pravicovej provokativní troll.
Dnešní děti a internet, něco úžasného.
Večer tedy proběhl v pořádku?
Všichni jsme pochopitelně zdrceni, ale za tu noc s ním jsem vděčný.
Být s ním. Hloubat nad našimi knihami a nad tím, čeho jsme s nimi dosáhli.
Pořád cítím jeho ruku na svém rameni.
Předal mi štafetu.
Jsme tu s Joni Thrombeyovou, Harlanovou snachou?
Jo. Vzala jsem si jeho syna, Neila. Měli jsme jedinou dceru, Meg.
A pak Neil před patnácti lety umřel.
Jste si s Thrombeyovými i nadále blízcí?
Jsou moje rodina.
Připadám si mezi nimi svobodně
a zároveň cítím jejich podporu.
Harmonie protikladů je pokladem Flamu.
-Promiňte, pokladem...? -Flamu.
-Vaší firmy, co vyrábí pleťové produkty? -Budiž vám odpuštěno.
Ano, vyrábíme pleťové produkty, ale také propagujeme zdravý životní styl.
Soběstačnost i uznání lidských potřeb. To je Flam.
Ale také Harlan.
Dostal nás s Meg z těžkých časů.
Děda dává mámě roční apanáž. Taky mi platil veškeré školné.
Je vážně nesobecký.
-Odešla jste z večírku dřív? -Bavte se. -Šla jsem za kamarády na kolej.
Víš, že táta platí za její kryptomarxistický...
...postdekonstrukční obor teorie feministické poezie?
Mohla si s námi aspoň dát dort.
Myslím, že Linda byla naštvaná.
Ale Harlan to pochopil.
Jistě.
Asi jste s Meg dorazily zhruba ve stejnou dobu...
Můžeme přestat?
Protože já...
Kdo je ten chlap? A proč tohle děláme znovu?
Máme jen navazující otázky, abychom objasnili příčinu smrti.
Příčinou smrti myslíte, jestli ho někdo zabil?
-Někdo z nás? Někdo z jeho rodiny? -Ne, Walte, ne...
-To naznačujete, poručíku? -To nikdo neříká. Jde jen o formalitu.
Dobře.
Tak kdo je kruci tohle?
Benoit Blanc.
-Benoit Blanc? -Ano.
Pan Blanc je věhlasný soukromý detektiv.
Tak počkat. Četla jsem tweet o článku o vás v New Yorkeru.
„Poslední z detektivů džentlmenů“.
Vyřešil jste ten případ s tím tenisovým šampiónem?
Jste slavný.
Pan Blanc oficiálně není součástí tohoto případu, ale nabídl nám svou konzultaci.
Mohu se za něj zaručit.
Četla jsem o vás článek v New Yorkeru.
Perfektní čtení.
Právě jsem pohřbila svého 85letého otce, který spáchal sebevraždu.
Proč jste tady?
Jsem tu na žádost klienta.
Koho?
To nemohu říct.
Ale mohu vás ujistit,
že má přítomnost zde bude pouze dekorativní.
Budu uctivý, tichý,
pasivní pozorovatel...
...pravdy.
Fajn.
-Blížíme se k ní? -Téměř.
Harlanova ošetřovatelka byla na večírku jen profesionálně?
Marta? Nejspíš.
Harlan ji měl rád nablízku, aby se postarala o jeho zdravotní potřeby.
Ale spíš je jako součást rodiny.
Hodné dítko.
Byla pro Harlana dobrou přítelkyní. Její rodina pochází z Paraguaye.
Lindě se líbí její pracovní nasazení.
„Imigranti. Jsme pracovití.“
-Já... -Z muzikálu Hamilton.
-Hamilton. Výborná záležitost. -Viděl jsem ho v New Yorku.
Mohu...
Pak se opět stáhnu...
Jakožto někdo, kdo se sám vypracoval,
musím vyjádřit svůj obdiv nad tím, jak jste šla v otcových šlépějích.
-Děkuji. -Úžasné.
A celá rodina též. Joni se svou firmou,
Walt se svým nakladatelským impériem... Je to zkrátka...
No...
Ano, Walt je úspěšný v tom, co mu otec svěřil.
Ne že by na tom záleželo.
Ale ve skutečnosti mu otec dal dvakrát ročně knihu a Walt ji vydal.
-To není totéž. -Walt přece řídí marketing, adaptace,
filmová a televizní práva...
Snažíte se mě vyprovokovat, detektive?
Víte, že tak to není.
A jestli myslíte, že jsem tak hloupá,
abych před policisty mluvila o rodinném byznysu
a pomlouvala svého mladšího bratra...
Walt řídí leda velký prd.
Žádná televizní ani filmová práva neexistují.
Harlan nikdy nedovolil žádnou adaptaci svých knih. Příčilo se mu to.
-Ne. -Jo!
Walta to přivádí k nepříčetnosti. Tam jsou totiž skutečný prachy.
Když se Walt trochu po irsku posilnil, pustil se do Harlana.
-Tyhle dveře... -Pustil se do něj i na večírku?
A jak!
-No tak, tati! -Nenechal ho, chudáka, na pokoji.
-Až ho musel požádat, aby odešel. -Ten producent z Netflixu...
Neslyšel jsem, co říkal, ale musel mu to nejspíš pořádně vytmavit.
Protože Walt byl po zbytek večera jako zpráskaný pes.
Prosím? Co že říkal Richard? Ne. Ježíši. Nepustili jsme se do sebe.
Jen chci mít přesnou představu.
Harlan si vás během večírku vzal stranou. Vrátil jste se celý zpražený.
Co vám Harlan pověděl?
Ten producent z Netflixu. Poslal nabídku. Je čas vyjednávat.
Tyhle dveře nezůstanou otevřené věčně. Musíme toho využít.
Podívej se na tu nabídku!
-Walte, poslyš... -Tati!
Svěřil jsi mi naše knihy. Tak mi to dovol! Nech to na mně! Prosím!
Nejsou to naše knihy, synu.
Jsou to mé knihy.
Takhle jsem ti to sice říct nechtěl, nicméně máš pravdu.
Je nefér, abych tě držel na řetěze
u něčeho, co není tvé.
Prosím?
Ne, prokázal jsem ti medvědí službu.
Celá ta léta
jsem tě zdržoval od toho, abys vybudoval něco, co bude jen tvoje.
Už nakladatelství...
...řídit nebudeš.
Jsi volný.
Tati, to mě vyhazuješ?
Ne...
Zítra probereme detaily.
Už jsem pevně rozhodnutý.
Hodný chlapec.
Byla to obchodní konverzace. O e-knihách.
Kristepane, o nic nešlo.
Ksakru, jestli chcete mluvit o sporech, Ransom s ním jeden měl.
Ransom, to je syn Richarda a Lindy?
Všichni ho máme rádi, je to hodný kluk. Máme ho rádi.
-Ale? -Ale vždy byl černá ovce rodiny.
A nechci... Tohle je rodinná záležitost.
Ransom třeba nikdy nechodil do práce.
A táta ho z nějakého neznámého důvodu vždy finančně podporoval.
Měli se rádi a zároveň se nesnášeli.
Ale ten večer se fakt chytili.
-Kvůli čemu? -To ses krucinál naprosto zbláznil?
Nerozuměli jsme jim, ale byla to pořádná hádka.
A divné je, že se odešli pohádat do vedlejšího pokoje.
Obvykle rádi prali špinavé prádlo před celou rodinou.
Když je řeč o hádce...
Přijel jste dřív, abyste pomohl s cateringem?
Promluvil jste si tehdy s Harlanem?
-Byl tady. Museli jsme spolu mluvit. -V jeho pracovně?
Nemyslím.
Ráno jsem si promluvil s dodavatelkou, nevšimla si, že byste jim pomáhal.
Slyšela ale, jak se Harlan s někým překřikoval ve své pracovně.
Já ne...
Překřikoval?
Ne.
Ale Joni tu byla taky.
Dorazila dřív, mohla to být ona. Zkuste se zeptat jí.
Šlo o dva mužské hlasy.
Harlan vykřikl větu...
Když jí to neřekneš ty, řeknu jí to já!
„Když jí to neřekneš ty,
řeknu jí to já!“
Už tušíte?
Do toho ti nic není.
Znám svou dceru. Chtěla by to vědět.
Vše jsem jí napsal v tomto dopise. Zítra si ho přečte.
Harlane, varuju tě. Nepleť se do mého manželství.
-Zasluhuje si to vědět. -To určitě! -Když jí to neřekneš ty, řeknu jí to já!
Ano, už vím.
Ano.
Harlan se konečně rozhodl umístit svou matku do pečovatelského domu.
Linda byla vždy proti tomu. Chtěl jsem jí to říct, až se vrátíme do Bostonu.
Abych se vyhnul scéně.
Harlan chtěl, abych jí to řekl hned.
O to šlo.
Promiňte. Vypadlo mi to.
V domě?
Richard říkal, že jste přijela dřív.
Ano, přijela.
Abyste si promluvila s Harlanem?
Abych si promluvila s Harlanem. Ano.
O čem?
O chybě
v platbě za školné Meg.
Nerad vyzvídám,
ale o jaké chybě?
Škola ještě nedostala šek. Nevím, proč ho Alan neposlal.
Neposlal ho, protože si všiml nesrovnalosti.
Alanova advokátní kancelář posílala peníze na účet školy.
Na tvou žádost. Ale kancelář Phyllis, která má na starosti tvou apanáž,
posílala peníze za školné také přímo tobě.
Nechala sis školné zaplatit dvakrát. Okrádala jsi mě.
Sto tisíc dolarů ročně. Poslední čtyři roky.
-Harlane, nevím, jak k té chybě došlo... -Napíšu ti teď šek za školné,
jen věz, že jde o poslední peníze, které ode mě ty nebo Meg dostanete.
Prosím, nerozumíš...
Joni, vím, že to bude bolet, ale je to tak nejlepší.
Už jsem rozhodnutý.
Finanční oddělení fakulty mělo problém s převodem peněz.
Musela jsem Harlana požádat, aby mi napsal na semestr šek.
O nic nešlo.
Dáme si menší pauzu a budeme pok...
Ale ne. Už je pryč.
Richarde!
-Joni, neviděla jsi Richarda? -Ne, zrovna jsem... -Dobře, díky.
Ne.
Sakra, Richarde!
Richarde?
Parchant jeden.
Možná jsem obětí vlastních očekávání,
ale když na moje dveře zaťuká věhlasný Benoit Blanc,
očekávám, že půjde o něco když už ne výjimečného,
tak alespoň zajímavého.
Ale nezlobte se, tohle je zcela jasná sebevražda
a upřímně, Benny, už chci vědět, co tady děláte.
Ten způsob?
Podřezání krku?
-Podle vás typická sebevražda? -Ano, to je dramatické.
Ale rozhlédněte se.
Ten chlap prakticky žil v deskové detektivní hře.
No tak, Benny, ven s tím.
Chtěl jste, abych sem všechny pozval a opět je všechny vyslechl. Tomu rozumím.
Znám to tu jako své boty. Lidé si tu na nic nehrají.
V téhle rodině nenajdete vrahy.
Je to milá rodina s nijak neobvyklými spory, ale nemají žádný motiv pro vraždu.
Kam jdete?
Harlanova ošetřovatelka, Marta...
-Cabrerová. -Marta Cabrerová. -Počkejte prosím uvnitř... -Prosím.
Něco jsem si o vás zjistil.
Byla jste najatá na částečný úvazek coby registrovaná sestra, je to tak?
Ano, nepracuju pro žádnou firmu. Harlan si mě najal přímo.
Posaďte se, prosím.
Dostáváte paušální mzdu
za kolik hodin týdně?
Začala jsem na patnácti a pak potřeboval častější asistenci.
Zdravotní asistenci?
Potřeboval přítele.
Dělá z vás vaše laskavé srdce dobrou ošetřovatelku?
-Blancu, tohle je... -Jo, jo.
Marto, zrovna jsme rozebírali možné motivy uvnitř rodiny.
Domnívám se, že k vám byl Harlan o každém z nich velmi upřímný.
A také jsem se doslechl,
jak jen to říct slušně...
Máte dávivý reflex
na každou lež.
-Kdo vám to řekl? -Je to pravda?
Ano.
Mám to už od dětství.
Je to fyzická věc, která...
Jen pomyslím na lež, a už se mi chce zvracet.
Skutečně?
Má Richard milostný poměr?
Proč mají muži tendenci vždy všechno pokazit?
Cože?
Richard?
-Poměr? -Ano.
Stačí mi ano nebo ne.
Ne.
No ty vole!
Drahé děvče, omlouvám se. Myslel jsem, že mluvíte metaforicky.
-V autě mám ubrousky. -Tady.
-Napijte se. -Tady máte.
To tedy zírám.
-Díky. -Měl jsem zjevně pravdu.
Richard má poměr. Jeho tchán to zjistil a konfrontoval ho.
-Když jí to neřekneš ty, řeknu jí to já. -I kdyby to tak bylo... Jste v pořádku?
I kdyby to tak bylo, chtít ututlat nevěru, to je slabý motiv. To přece víte.
A pak tu máme Joni.
Joni?
Guru Joni? Ne, Harlan ji i její dceru podporoval. To je opak motivu.
A kdyby byla ona podpora v ohrožení... Okamžik.
-Jen si jdu vypláchnout ústa. -Slečno Cabrerová,
plánoval Harlan odstřihnout Joni od její apanáže?
Ach, Joni.
Co se děje?
-Bože můj. -Jestli budete zvracet, neodpovídejte.
Podle Meg posílal peníze přímo škole. Joni tvrdí, že posílal peníze jí.
Obě měly pravdu.
Nechávala si platit dvakrát. Harlan to zjistil a odstřihl ji.
Je to tak?
Takže ho oddělá, aby něco zdědila? To jste neviděl její Instáč?
-Je influencerka. -Ne, apanáž coby motiv?
To neobstojí.
Vskutku. Ale lhala mi.
Všichni tři mi lhali.
Tři?
Walter.
Chápu, kam tím míříte.
Harlan už předtím odmítl prodat filmová práva,
avšak ten večer ho něčím šokoval. Podívejme se na zbytek.
Harlan si se všemi vyrovnával účty.
Není divu.
-Plánoval vyhodit Waltera? -Můžu počkat uvnitř? Neměla bych tu být.
Ano, prosím. Počkejte tam. Ale nevzdalujte se.
Byl jste velmi trpělivý, příteli.
A ano,
máte pravdu. Žádné z těch slabých alibi a domácích sporů neodpovídá na vaši otázku:
„Co tu dělá Benoit Blanc?“
Povím vám to.
Jsem tu, protože dnes ráno se někdo vyhnul velmi důležité otázce.
Kdo?
Já.
Linda se zeptala, kdo mě najal.
Kdo vás najal?
To nevím.
Včera mi došla obálka plná peněz s výstřižkem o smrti Thrombeyho.
Obálka? A to stačilo?
Obálka plná peněz.
Někdo má podezření, že došlo ke zločinu,
a proto sehrál tohle divadýlko, aby mě najal a zůstal v anonymitě.
Nedává mi to žádný smysl.
Ačkoli, přimělo mě to přijet.
Popište mi, kde byli všichni v čase úmrtí.
Víme, že večírek skončil zhruba v půl dvanácté.
Dobrou, Joni.
Marta vzala Harlana nahoru, aby mu dala léky.
Schody vedoucí do Harlanovy ložnice a jeho podkrovní pracovny strašně vržou
a Linda má lehké spaní. Takže víme o každém, kdo tu noc šel nahoru.
První byla Joni, když nad sebou uslyšela ránu.
Dělala si o Harlana starosti, tak se šla podívat nahoru
a probudila tím Lindu. Harlan byl s Martou ve své podkrovní pracovně.
-Ahoj, Joni. -Já... Ahoj.
Vysvětlil jí, že zrovna převrhl desku na hru go.
-Ta hra s průsečíky a kameny? -Hráli ji každý večer.
-Byl v pořádku. „Jdi spát.“ -Jdi spát, Joni.
-Mám tě ráda. Dobrou. -Taky tě mám rád. -Poslechla ho.
O deset minut později se Linda probudí podruhé.
-Když odjížděla Marta. -Walte, jedu domů.
Walt byl se svým synem na verandě a kouřil doutník. Viděl, jak odjela pryč.
Všiml si, kolik bylo hodin. Půlnoc.
O patnáct minut později se Linda probudí potřetí a naposledy.
Někdo jde po schodech dolů. Harlan si šel pro něco na zub.
Tati, jdi spát.
Od čehož ho Walt odrazoval.
Soudní lékař proto určil čas smrti mezi čtvrt na jednu a druhou ráno.
Walt měl v půl jedné téměř dokouřeno. Tehdy přijela Meg.
Šla rovnou na kutě.
Krátce po ní i Walt s Jacobem.
A někdy později v noci, nevíme přesně kdy, ale nejspíš okolo třetí ráno,
Meg probudil štěkot psů.
Odskočila si a šla znovu spát.
To je vše.
Všechno sedí,
máme přehled o každé chvilce.
Do Harlanovy ložnice vedou jen jedny schody?
Ano, jen ty vrzající.
Zajímavé.
Víme, že to neudělal Ransom, protože tu nebyl.
A ani Marta.
-Když odjela, Harlan byl naživu. -Jo. -Meg...
-Meg přijela zrovna v čase smrti, že? -Šlo tu přece o sebevraždu.
Řízl se do hlavní krční tepny. Trajektorie krve je nepřerušená,
což znamená, že je téměř nemožné, aby tam s ním někdo byl.
Sám si podřezal krk. Nevím, proč to řešíme.
Fyzické důkazy nám mohou říkat jedno, a znamenat něco jiného.
-Cože? -A jak jsme viděli dnes ráno,
všichni mohou lhát.
Tedy...
téměř všichni.
Slečno Cabrerová,
nechali jsme vás čekat, s vámi chci totiž mluvit jako s poslední.
Chtěl jsem mít v hlavě obraz celého večera
a vaše část je v samotném středu.
Tak prosím, žádný spěch.
O půl dvanácté jste doprovodila pana Thrombeyho nahoru
a o půlnoci odjela.
Přemýšlejte velmi pečlivě a řekněte nám tak detailně, jak jen dovedete,
co se během té půlhodiny stalo.
-Nahoru a je to. -Hotovo?
Nahoru a je to. Nahoru a je to.
-Harlane... -Nahoru a je to. Nahoru a je to.
-...pojď si...
-Už se nerozmyslím. -Dobře. Ne, ne, ne.
-Pojď nahoru! -Měla jsem šampaňské. -Měla jsi jen jednu sklenku.
-Nechci... -Neporušíme tradici. -Vezmi si léky a hybaj do postele.
Jestli do mě chceš dostat ty sračky, musíš si to zasloužit. Mám narozeniny.
-Proboha. -85. narozeniny. -Fajn. Ježíši! -Jsem tak starý.
-Tak starý. -To tak moc miluješ konflikty?
-Tak prosím. Devět na devět. Můžeme? -Natřu ti to. -Určitě?
Jo. Jo.
Jak se opovažuješ.
Oba víme, jak to dopadne.
-Co to má být? -Proč tě nikdy nedokážu porazit?
Nechci tě porazit, ale vytvořit hezký vzorec.
To je týrání seniorů. Zavolám sociálku.
-Nenuť mě zajít si pro pásek, staroušku. -Je prakticky hotovo.
Doufám, že udeří zemětřesení.
Takové štěstí nemám.
Haló? Haló? Haló?
Schovej se pod zárubeň!
Ano!
Vůbec neumíš prohrávat! Léky a do postele.
Skončili jsme.
To je fér.
Walt kouří na verandě ten svůj smrdutý doutník.
Opravdu nechutná věc.
Jaký byl večírek?
Dobrý.
Jo?
-Vím, že ses na něj netěšil. -Ne. Ale udělal jsem to.
Všechny čtyři jsem odstřihl.
Jo.
Nebylo to snadné.
To proklaté bohatství.
Víš, někdy si říkám, že vše, co jsem dal své rodině...
Možná že jsem to udělal podvědomě, nebo aby byli dál pode mnou.
Rozhodně jsem měl
podpořit Walta,
aby psal své vlastní knihy, aby se jen nestaral o ty mé.
Jak jsi mi říkala.
Měl jsem být otcem, a nejen chlebodárcem Joni. To jsi říkala taky.
Mohl jsem být na Lindu a Ransoma hodnější.
Kristepane! Ransom.
Je v něm tolik ze mě.
Sebevědomý. Hloupý.
Nevím, chráněný.
Žije svůj život jako hru. Bez následků.
Nakonec nebude schopný rozeznat divadelní rekvizitu
od skutečného nože.
Nebojím se smrti.
Ale Bože,
rád bych něco z toho napravil, než odejdu. Uzavřel bych to s grácií.
Uvidíme.
To ano.
Hele.
Máš za sebou dlouhý den.
Chceš drogy?
-Myslíš ty nejlepší? -Jo?
No tak, pošli mě do stavu euforie.
Jen trochu, dobře?
Proč jsem s morfiem čekal až do osmdesáti? Jsem já to ale trouba.
A otravný člověk. Tohle...
Tohle je to nejlepší.
„Morfium - Ketorolak”
Prokrista.
Stalo se něco?
Právě jsem ti dala 100 miligramů tohohle.
Spletla jsem se.
Dala jsi mi 100 miligramů matroše?
Promiň, ale jaká má být maximální dávka matroše?
Tak tomu teď neříkej. Tři miligramy.
To je výrazně méně. Tak co teď?
Dám ti nouzovou dávku naloxonu, abys do deseti minut neumřel.
Hlavně žádný spěch.
Tohle je zajímavá a účinná metoda, jak někoho zabít. Musím si ji poznamenat.
Kdyby ty léky někdo úmyslně prohodil, do deseti minut je po mně.
Natáhnu bačkory?
Ano. Za pět minut pocítíš symptomy. Pocení, dezorientaci a pak...
Ano. S tak velkou dávkou bude tvůj mozek do deseti minut...
Ano, deset minut.
Od okamžiku injekce? Už nám zbývá jen osm minut.
A i kdyby oběť zavolala ambulanci, jakmile by pocítila symptomy,
a kdyby žila ve velkém sídle na venkově jako my,
sanitce by trvalo aspoň patnáct minut, než by za ní přijela. Už by nic nezmohli.
Pokud by oběť neměla ten krizový naxo lék.
Marto?
-Máš ten naxo lék? -Ano, najdu ho.
Mám ho, je to součást vybavení. Musí tu být.
Musí.
Vypadá jako...
Není tady, Harlane.
Nevím, proč tu není. Jdu jim zavolat, ano?
Zavolám záchranku.
Co to děláš?
Marto, poslouchej mě.
-Musí sem přijet! -Přestaň! Nemáme dost času!
-Poslouchej mě! -Musíš... Zavolám tvou rodinu!
Co to děláš? Zbláznil ses?
-Musíme zavolat záchranku! Utíká nám čas! -Ticho a poslouchej!
Jestli jsi měla pravdu, je po mně. Nikdo mě už nezachrání.
-Máme šest minut. -Ne, nemůžu... -Musíme tě odsud dostat!
Pomysli na svou maminku.
Mou maminku?
Marto, postav se za mě. Ani nepípni.
Harlane?
Marto? Je vše v pořádku?
-Ahoj, Joni. -Ahoj.
Něco jsem zaslechla. Jste celí?
Ano, jsme v pořádku. Zrovna jsem převrhl desku na hru go. Promiň.
-Jste v pořádku? -Ano.
-Jdi spát, Joni. -Dobře.
-Zítra si můžeme promluvit o rodinné... -Tak zítra.
-Mám tě ráda. Dobrou. -I já tebe.
No tak.
Teď dávej pozor.
Tvá maminka je tu stále nelegálně. A kdyby tohle byla tvá vina,
zjistili by to a přinejlepším by ji deportovali. Zničili by ti rodinu.
To přece nedopustíme, že ne?
Musíš udělat přesně to, co ti řeknu. Uděláš to, Marto?
Uděláš pro mě poslední věc? Pro svou rodinu?
Co mám udělat?
Sejdi dolů, jak nejhlasitěji dovedeš, a se všemi se rozluč.
-Walte, už půjdu. -Upozorni je, kolik je hodin.
-Božínku, to už je půlnoc? -Když to tedy půjde.
Vyjeď z brány. Aby ses vyhnula bezpečnostním kamerám,
před vyřezávaným slonem sjeď z cesty.
Počkat. Před, nebo po něm?
-Po vyřezávaném slonu. -Ne, řekl před. Nebo po?
-Před vyřezávaným slonem. -Do prdele.
Zaparkuj a vrať se pěšky do domu.
Vejdi boční zahradní brankou.
Psi tě znají, neměli by štěkat.
Musíš se dostat do třetího patra, aniž tě kdokoli spatří.
To zvládneš, jedině když vylezeš po treláži a vlezeš dovnitř tajným oknem.
-To si snad musíš dělat legraci. -Nedělám. Udělej to.
A proboha živého, potichu!
-Uvnitř přijde ta obtížná část. -To ostatní je jako brnkačka?
Z ložnice si vezmeš můj župan a noční čepec a oblečeš si je.
-Harlane, tohle je šílené. To nesvedu. -Ne, musí to být tak neprůstřelné,
aby obyčejného policistu ani nenapadlo považovat tě za podezřelou.
Zní to šíleně, ale vyjde to.
Walt venku kouří a uvidí tě...
...oknem.
Tati, jdi spát.
Viděli tě, jak odjíždíš. Záběry z kamer to potvrdí.
O dvacet minut později mě můj syn uvidí naživu.
Z podezřelého číslo jedna se tak z tebe stane naprostá nemožnost.
Odejdi stejně, jak jsi přišla. Hlavně ať tě nikdo nevidí.
Ransome?
To ses tak brzy vrátil?
Odjeď domů.
A za několik dní tě vyslechne policie.
Ne. Ne, to ne!
Neumím lhát! Víš, že neumím! Pozvracím se!
Pak nelži. Říkej jim fragmenty pravdy. Přesně v tomhle pořadí.
Odvedla jsem ho nahoru.
Jako každou noc jsme si zahráli go.
Během hry převrhl desku
a Joni nás přišla zkontrolovat.
Dala jsem mu léky na bolest. Minulý týden si natáhl sval v rameni.
Nechala jsem ho v jeho pracovně.
O půlnoci jsem se rozloučila s Waltem
-a odjela domů. -Jaké léky jste mu dala?
Od jeho poranění jsem mu nitrožilně dávala 100 miligramů ketorolaku.
Je to nenarkotické analgetikum. A na spánek
mu dávám tři miligramy morfia.
-Rodina o tom ví? -Ano, pochopitelně.
Všimla jste si na jeho chování něčeho zvláštního?
Ne.
Jo, jak taky jinak.
Děkuji, slečno Cabrerová.
„Moje zlatíčko, gratuluji ti...”
Ségra, za chvíli se začnou na hostinu sjíždět lidé. Jsi...
Jsi v pořádku?
Jen myslím na tátovy hry.
Jako by tohle byla jedna z nich.
Jako něco, co by napsal, ne udělal.
Pořád čekám na nějaké velké odhalení.
Aby to konečně dávalo smysl. Nebylo by to pěkné?
Ach, Walte.
Nemyslím, že se zabil.
Opravdu ne.
Jako ten film od Hallmarku Vražda překvapením s Danicou McKellarovou.
Hraje manželku, které její manžel podává jed.
Ale trošku po trošce, aby o tom nevěděla. Zblázní se z toho a zabije se.
Moje sestřenice je recepční v kanceláři soudního lékaře
a říká, že tohle se běžně děje.
Viděla tam ještě mnohem šílenější věci. Tak si říkám...
Jo, Bože! Takže ty ho vlastně nemáš rád.
Ne, nemám, je to kretén.
Ale toho možná tahle země potřebovala.
Bože můj. Kreténa potřebovalo i Německo, někdy v tom třicátým.
A je to tady. To přece nemůžeš srovnávat.
Vrátím se, až skončí politická debata.
Nedáš si šampáňo?
Nemůžu. Úředně vzato pracuju.
Sundej si tu rudou čepici a rozhlídni se. Ulice jsou doslova zaplavený náckama.
Ne, ne. Přicházíme o svůj způsob života i o kulturu.
-Míří sem miliony Mexičanů. -Správně.
Nedělej z toho rasovou záležitost. Řekla bych to samé, kdyby šlo o Evropany.
Takže kdyby tu Švýcaři v dřevácích...
Pustíme je sem a budou si myslet, že co je naše, je jejich.
Vždyť na hranicích zavírají děti do klecí! Jsou to koncentrační tábory!
Nikdo neříká, že je to správné, ale za to nesou částečnou vinu rodiče.
Za to, že chtějí pro děti lepší život? O tom přece Amerika...
Za porušení zákona!
Nerada to uslyšíš, ale je to pravda, Amerika je pro Američany.
-Neukazuj na mě. -Kde je Marta? -Proboha, to nedělej, Richarde.
-Marto! Pojď sem. Pojď k nám, prosím. -To si snad děláš prdel.
Tvá rodina pochází z Uruguaye, ale udělali jste to správně.
Myslím tím, že to udělali legálně.
Udělala to správně. Pracuj tvrdě, šplhej po žebříku nahoru a získáš svůj podíl.
Stejně jako táta a my všichni ostatní. Určitě se mnou souhlasíš, viď?
-Nech tu chudinku být, Richarde. -Proč? Jen chci slyšet, co si myslí!
-V pořádku, povídej. -Drahoušku, nemusíš odpovídat.
Když se chceš stát Američanem, existuje legální způsob.
Ale když porušíš zákon, nehledě na to, jak máš dobré srdce,
musíš nést následky!
To ses krucinál naprosto zbláznil?
Varuju tě.
Ptám se jí: „Tonyo, proč jsou lidi takoví?“ Doslova.
Proboha! Co je, Marto? Marto?
Co se děje?
-Dýchej. -Božínku. -Je ti něco?
Fran, máš pořád svou tajnou skrýš?
Kdykoli si nabídněte. Cos mi dala tu elektronickou cigaretu, už jenom schnou.
Díky, Fran.
Promiň.
-Ne, přestaň se omlouvat. Ježíši! -Promiň. Tak moc se omlouvám.
Srdce mi pořád... Nemůžu...
Všechno je... Ne, díky.
-Tady má Fran skrýš? -Koho napadne otevřít hodiny?
Dáš si večeři, babi? Večeři? Jídlo?
-Jídlo? -Walte?
-Babi? -Snědla všechny lososové sendviče.
Už Marta ví, o čem jsme všichni mluvili?
-Ne. Hodí se to teď? -Ano, teď se to dost hodí.
Dobře. Fajn. Klid.
Marto, mluvili jsme o tom a...
Hulila jsi?
Ne. No tak.
Marto, mluvili jsme o tom, a celá rodina
by se o tebe ráda postarala.
Co to znamená?
-Myslíme si, že si něco zasloužíš. -Rádi bychom ti finančně pomohli.
S otcem jsi byla vždy skvělá,
a proto ti...
-Můžeš se na nás spolehnout. -Jo.
Chtěl jsem, abys byla na pohřbu, ale přehlasovali mě.
Detektive.
Jste pořád tady?
Znal jste Harlana?
Znal mého otce. Před mnoha lety byl policejní detektiv.
Otec Harlana respektoval. To hovoří za vše.
Proto jste tady?
Myslíte teď?
Ne.
Doufal jsem, že si s vámi budu moct promluvit.
Něco na celé téhle situaci nehraje.
Vím to.
A domnívám se, že vy také.
-Takže budete dál čmuchat? -Harlanovi detektivové čmuchají.
Přehazují věci a prohrabávají se jimi. Jako prasata, když hledají lanýže.
Bude to mít stejný závěr jako Duha gravitace.
-Duha gravitace? -To je kniha.
Ano, já vím. Ale nečetla jsem ji.
Já také ne. Nikdo ji nečetl. Ale líbí se mi její název.
Popisuje dráhu projektilu, určenou přírodními zákony.
Voilà, jako moje metoda.
Všímám si detailů bez jakékoli předpojatosti v mysli či srdci.
Stanovím si cestu duhy, klidným tempem dokráčím k jejímu konci
a najdu tam pravdu.
Soudní lékař to chtěl prohlásit za sebevraždu,
ale Elliot souhlasil, že to nechá ještě 48 hodin otevřené.
Zítra ráno prohledám pozemek a dům a začnu své vyšetřování.
Chci vás po svém boku.
-Prosím? -Jako mou důvěrnici. Mé oči a uši.
-Detektive, proč já? -Důvěřuji vašemu laskavému srdci.
Jako jediná z jeho smrti nijak neprofitujete. Tak co vy na to, Watsone?
Detektive? Jestli chcete můj vhled do rodiny,
nikdo z nich není vrah. To je můj vhled.
A přesto, ať už je to kruté či uklidňující,
má strategie se neomylně dopátrá pravdy.
Od toho ji mám.
Vždy?
Tak zítra v osm.
-Vím, že mi něco určitě uniklo. -Harlane.
-Ale vím, že to dokážeš. -Ne, nedokážu.
Aniž bys zradila sebe sama, musíš udělat naprosto vše, abys to zvládla a vyhrála.
-Ne. Harlane, to nemůžu. -Můžeš. A musíš. -Ne.
Pro mě.
Hned teď!
Harlane, musím někoho zavolat.
Udělej, co říkám, a vše bude v naprostém pořádku.
Ne, ne.
Slibuju.
Ale...
Před padesáti lety jsem to tu hlídal.
Bezpečnost byla tehdy taková,
že jsem to tu obcházel se svou devadesátčtyřkou
a měl oči na šťopkách.
Teď už tu mám tolik moderní techniky.
Dokonce i video.
Uložil jsem záznamy z té noci. Normálně bych je smazal odmagnetovačem,
ale říkal jsem si, že tyhle bych si měl nechat. Kvůli bezpečnosti.
Tady vidíte živý obraz.
Aby ses vyhnula bezpečnostním kamerám, po vyřezávaném slonovi sjeď z cesty.
-Tak můžeme vidět tu nahrávku? -Samozřejmě.
Nahrál jsem to na VHSku.
Osm hodin záběrů. Od devíti večer do pěti do rána.
-To vypadá jako japonský horor. -Mohla byste to přetočit?
-Jak to mám přetočit? -Jo, držte tlačítko přehrávání
a dvě šipky doprava, dokud neuslyšíte vrzání.
Už bychom se měli blížit ke konci večírku.
-Co se stalo? -Musíte to držet, jinak vyjede ven.
-Ta věc jí pásky jako popcorn. -Mohli byste to digitalizovat,
-abychom se na to mohli pořádně podívat? -To by neměl být problém. -Vezmu to.
Vidíte všechny ty sochy?
Všechny jsou z jeho série Tragédie ve zvěřinci.
-Dost cool. -Úžasný.
Jo.
Je tu krásně, ale opravdu si myslíte, že se sem někdo vkradl, aby zabil Harlana?
Není to pravděpodobné, ale pokud ano, budou tu stopy.
-Vezmu si to. -Jo.
Wagnere, nějaký pokrok s tím...
-Ty víš s kým. -S Ransomem?
Ne.
-Mám ale jeho adresu. -Jo? -Kenoak Street 10.
Kenoak? Kenoak.
To se nevyslovuje zrovna dobře. Kenoak.
Naopak... Kenoak. Legrační. Ken-ou-Kia.
Všechny ty listy a bahno mi úplně zničí boty.
Bahno. Tenhle týden pršelo?
-Ne, stůjte! -Co?
Dobře. Máme tu šlépěje, takže chci...
Marto!
-Stůjte. -Cože?
-Zůstaňte tam. -Prosím?
-Ne, Marto! Zůstaňte tam. Ne! Ne! -Neslyšela jsem vás. Chtěl jste...
S dovolením.
Budeme muset zavolat posily. Aby se podívali na ty otisky.
-Uzavřeme to tu. Nechoďte sem. -Promiňte. -Dávej pozor.
Dobře.
Hussie? No ahoj, Hussie.
Nejlepším soudcem charakteru je pes.
-Hodnej kluk. -Tak to prostě je.
Ano! Moje štěňátka! Ano.
Okolo desáté mají v plánu čtení závěti, za chvíli dorazí celá rodina.
Ještě nikdy jsem u čtení závěti nebyla.
Řekla byste, že to bude jako soutěž,
ale je to spíš jako daňové přiznání v režii ochotnického divadla.
Tak co hledáme?
Cokoli podezřelého či neobvyklého. Budete vědět, až to uvidíte.
Proboha.
Propánajána!
Inu, dobré jitro vinšuji, paní Thrombeyová.
Zvládnete jít do pracovny?
Kde máte svou lékařskou brašnu?
Nevím. Nechala jsem ji tady. Jako každou noc.
Museli ji zabalit jako důkaz. Zjistím to.
Sakra práce.
Jak došlo k převržení herní desky?
Jen jsme blbnuli.
Na co myslíte?
Ne! Ne, ne! Hej, hej!
Nechte mě hádat.
Hej! Dost, dost! Přestaňte!
Hugh Drysdale?
Ransom. Říkejte mi Ransom. Moje druhé jméno. Jenom služebnictvo mi říká Hughu.
Oukej. Tohle je státní policista Wagner,
já jsem poručík Elliot. Chceme vám položit pár otázek.
Promiňte?
Pane? Jsme muži zákona!
Vezmete mě na stanici? Nechce se mi odpovídat. Jsem rozrušený.
-Benny, chcete se ho na něco zeptat? -Co to má být? O co tu jde?
-Pane Drysdale. -To máte být jako Kriminálka KFC?
Frannie, dáš mi sklenici vychlazeného mléka?
Hej, blbečku. Tak se nejmenuje a není to její práce.
Čus, Meg. Už máš ten sluníčkářskej titul?
-Debile se svěřeneckým fondem. -Klid.
Zdravím. Ahoj, všichni.
Připravíme se ve vedlejším pokoji. Dejte nám deset minut.
Legrační, že ses vykašlal na pohřeb, ale na čtení závěti jsi přijel.
Lidé truchlí různými způsoby. Nebuďme...
Víš co? Je legrační, že tu vůbec jsi. Proč se vlastně namáháš?
-A to má znamenat co? -To on moc dobře ví.
Počkej. Cože, Walte?
Jacob byl během večírku na vedlejší toaletě.
-Tak tam ses na celý večer vytratil. -Cos dělal celý večer na toaletě? -Nic.
-Volal poldy na syrský uprchlíky? -Ne, nevolal.
-Krajně pravicovej trolle. -Liberální sluníčko.
-Nemám tušení, co cokoli z toho znamená. -Že je tvůj syn úchyl.
-Můj syn že je úchyl? -Kluci, no tak. Walte, byl na toaletě...
-Jo, byl na toaletě. -Masturboval nad fotkama mrtvých jelenů.
-Víš ty co, Richarde? Chceš si to rozdat? -To si piš, prďolo! Tak pojď!
-Tak jdeme na to? Dej si na mě majzla. -Walte, přestaň! -Hajzle!
-Na tohle čekám celý svůj život! -Okamžitě toho nech! -Zvládnu to sám!
-Nech toho! -Kristova noho. -Musíme se scházet častějc.
Jacobe.
Víme, o co jde. Byl jsi na toaletě vedle Harlanovy pracovny,
kde se pohádal s Ransomem. Něco jsi slyšel. Vyklop to.
Slyšel jsem jen dvě věci.
...svou závěť.
„Svou závěť.“
Pak na sebe dál křičeli.
A pak jsem slyšel Ransoma říct: „Varuju tě.“
Ransome, co to má znamenat?
Že náš otec konečně prozřel a vymazal toho bezcenného spratka ze své závěti.
Nejspíš budeš muset prodat bavoráka, zrušit členství v klubu
a zbavit se závislosti na nějaké módní droze.
Protože jestli myslíš, že po všech těch mostech, co jsi za sebou spálil,
a sračkách, co z tebe vypadly,
po tom všem, čemu jsi nás za posledních deset let vystavil,
že tě kdokoli z nás bude podporovat, že ti kdokoli z nás dá,
jak tomu táta říkal, „ten sebemenší cent“,
tak jsi asi spadnul z višně!
Páni.
Synu.
Otče.
Řekl ti, že už nejsi v jeho závěti?
Jop.
Tak udělal něco, na co nikdo z nás nebyl dostatečně silný.
Třeba aspoň konečně dospěješ.
Může to být ta nejlepší věc, která se ti kdy stala.
Dík. Má matka, dámy a pánové.
Podívej, nebude to pro tebe snadné, ale zato dobré.
A nic dobrého není nikdy snadné.
Polib si, Joni. Už věčnost cucáš z prsu týhle rodiny.
„Polib si?“ Moc pěkný.
Víš co, rovnou si naser.
-Nepoužívej to slovo před mým synem. -Co ty na to? Vlastně, taky si naser.
-Ty namachrovanej kreténe! -Já ti na ten samolibej ksicht...
Rozhodně si naser. Naserte si. Všichni si můžete nasrat.
Já si rozhodně nic nikam nenaseru!
Nemělo být čtení závěti nudné?
Výjimka potvrzuje pravidlo.
Debil.
„Varuju tě.“
Ransom řekl: „Varuju tě.“
Slyšel jste ho. To je mu podobné.
Chceš to? Chceš to?
Copak to tu máme?
To vypadá, že je to čerstvě ulomené.
Jo, přímo tam.
Tak počkat. To nedává smysl.
Kam vede to okno?
Nedáš si ještě sušenky, Hughu?
Výborný.
Třeba ti Harlan odkázal sklenici vychlazeného mléka! Kreténe!
Ukažte mi to. Nešlapejte na koberec.
Je to tajné okno. Z jeho knihy Vražda do každého počasí.
Tady. Podržte to.
Stopy zaschlého bláta.
Předpokládám, že se táhnou celou chodbou.
-Šlépěje? -Ne, jen stopy po nich.
Podle toho, kdy se tu naposledy uklízelo, to tu může být už pěkně dlouho.
Ne, to by nevysvětlilo tohle.
-Zanalyzujte to. Bude identické. -Dej to Jamiemu.
Podobné stopy najdete i na treláži na vnější straně domu.
Někdo, kdo nechtěl být slyšen, vylezl během oné noci až nahoru.
Dal si velkou námahu, aby se vkradl do Harlanovy ložnice.
Případ čeká, co, Watsone?
Děkuji, že jste se tu všichni sešli.
Sice to není právně nutné, ale když jste všichni tady a někteří jen na krátko...
Pardon. Omlouvám se.
Dámy a pánové, laskavě vás žádám,
abyste nikdo neodjížděli, dokud nebude vyšetřování u konce.
On vás sice laskavě žádá, ale já vám to musím nařídit.
-Zůstanete tu, dokud to nevyřešíme. -Co? -Můžeme vědět proč? Změnilo se něco? -Ne.
-Nezměnilo? Nebo to nesmíme vědět? -Pane Stevensi, můžete pokračovat.
Dobře. Nuže, další důvod, proč je toto shromáždění prospěšné,
je ten, že Harlan pozměnil svou závěť.
Týden před svou smrtí. Zapečetil ji.
Požádal mě, abych ji zatím nedal k soudnímu potvrzení.
Takže pokud bude kdokoli z vás zmatený, jsme tu všichni spolu, vyřešíme to.
Ačkoli si nemyslím, že to bude nějak komplikované. Jeho majetek zahrnoval...
-Dům. -Dům. Vlastnil ho.
-60 milionů dolarů. -V nejrůznějších účtech a investicích.
A pochopitelně nejvýznamnějším majetkem
je výhradní vlastnictví jeho nakladatelství Krev jako víno.
Když učinil změny, sepsal i prohlášení, které chtěl přečíst jako první.
„Nejdražší Lindo, Waltere a Joni.
Někteří z vás mohou být překvapeni. Ale žádné vyřazení mi nedělalo radost.
Záměrem nebylo ještě víc znesvářit naši rodinu, přesně naopak.
Přijměte to prosím s důstojností a bez zahořklosti, ale přijměte to.
Je to tak nejlepší. Táta.“
Tak tohle opravdu není komplikované. Budeme to mít hned.
„Já, Harlan Thrombey, za plného vědomí a při smyslech...“
„Tímto odkazuji veškerý svůj majetek, jak likvidní, tak i veškerý ostatní,
celý ho odkazuji Martě Cabrerové.
Mé výhradní vlastnictví nakladatelství Krev jako víno odkazuji Martě Cabrerové.
Veškerá autorská práva taktéž odkazuji Martě Cabrerové.”
-Prosím? -Cože?
Ne.
To není...
To se mi zdá. Můžu se podívat?
-Tohle nemůže být zákonné. -Přesně tak.
-Byl přece... -Proboha.
-To neexistuje ochrana... -Tohle je chyba.
Jsme jeho rodina...
-To není možné. -To proti tomu neexistuje ochrana?
-Nemyslelo mu to. -Víš... Alane, poslouchej.
-Bral léky. -Jsme jeho rodina!
-Morfium. -Očividně nebyl... Nevím.
Alane, vraz si tenhle kus papíru do prdele a vypadni!
-A policajti taky. Ven! -Lindo?
Ne, Richarde, musíme si promluvit. Nesmíme to nechat jen tak.
Nás se nezbaví. Říkám ven! Jsme Thrombeyové, zatraceně!
Jsme pořád ve svém domě!
Promiňte. „Taktéž dům na adrese Deerborn Drive 2
a veškerý movitý majetek odkazuji Martě Cabrerové.“
Ty malá děvko!
-Ty malá děvko! -Lindo?
Tys to věděla? O to ti celou dobu šlo?
Ne! Jen to chci vědět. Co jsi tu dělala? Klátila jsi mého otce?
-„Klátila“? -Ne.
-Všichni byste se měli uklidnit. -Šukala jsi mýho dědu, ty oplzlá náplavo!
Být vámi, uteču.
-Počkej, Marto? -Mohli byste... Dámy a pánové, prosím.
Marto?
Počkej chvíli. Naprosto chápu, jak se teď musíš cítit. Promluvíme si.
-Nevím, co říct. Nevím. -Uklidni se. -Marto, prosím...
-Marto, drahoušku, poslyš... -Nevím, co se to děje. Nevím, proč...
-Jsem taky zmatená. Potřebuju přemýšlet! -Marto! Posloucháš nás vůbec?
-Hned jsem tam! -Rozumím. To chápu.
-Richarde! Tak otevři ty dveře! -Děsíte ji!
-Nemůžu je otevřít, sakra! -Marto, jeď. Jeď.
Marto, pochop to. Jde o našeho otce!
-Marto? -Neposlouchej je. Jsem tu pro tebe.
Už nejsem na Twitteru. Napiš mi zprávu na Instáči, oukej? Chci s tebou mluvit.
Ransome! Co se to kruci děje?
Může to být ta nejlepší věc, která se vám kdy stala!
Co tím jako myslel?
Proč jsi ji nezastavil?
Co jsem měl udělat? Chytit zubama nárazník?
Teď vážně, co to sakra má být?
-Hej, přineste nám ještě jednu porci. -Samozřejmě.
Vypadáš, že omdlíš. Jedla jsi dneska vůbec? Jez.
Tohle je noční můra.
Takže proč?
-Proč? -Proč?
Zdědila jsi naprosto všechno.
Musíš přece znát důvod.
Spíš to mělo co do činění s vámi než se mnou!
Jo.
Nic jiného nedává smysl.
-Řekl ti něco? -Jen že mi nedá ani cent.
-Chtěl, abys něco vybudoval od píky. -„Od píky“. To moje máma udělala.
S milionovou půjčkou od mého dědy.
Otec nic z toho nevlastní. Musel podepsat předmanželskou smlouvu. Žije ve strachu.
Děda se mě jen před tímhle snažil ochránit.
A vím, že bych to neměl říkat nahlas, ale když mi to oznámil, já...
Ježíši. Chtěl jsem ho zabít.
Odešel jsem a jen tak jsem jezdil.
Bezcílně. Během noci. A najednou mi bylo...
...všechno jasné.
Odteď se o sebe budu muset starat sám.
A to byl...
dobrý pocit.
Ten starej parchant.
Marto, vím tři věci.
Zaprvé vím, že nespáchal sebevraždu.
-Proč si to myslíš? -Nemyslím. Vím to.
Znal jsem svého dědu. Možná že jsme ho skutečně znali jen my dva.
V tomhle mě neoblbneš, protože zadruhé vím, že ze lhaní zvracíš.
Díky té deskové mafiánské hře.
A zatřetí...
vím, že jsi právě snědla plný talíř fazolí s klobásou.
Tak...
podívej se mi do očí
a řekni mi, co se stalo mému dědečkovi.
-Ty hajzle. -Marto, řekni mi všechno.
-Alane, musíme přece mít nějaké možnosti. -Ne.
Nevím, kolikrát dokážu zopakovat ty dvě stejné informace.
Jestli byl Harlan při smyslech, když ty změny provedl,
-což víme, že byl... -Copak by to udělal někdo při smyslech?
Jeho čin hovoří o pravém opaku.
Právně ne. Nelíbí se vám to, ale to nijak nevypovídá
-o jeho testamentární způsobilosti. -A co nepatřičné ovlivňování?
-Jo! Nepatřičné ovlivňování! Co ty na to? -To sis právě vygůgloval?
Jestli Marta nějak manipulovala otcem a my to zjistili, že ho nějak...
-Jestli ho nějak začala ovlivňovat... -Na to jsou zapotřebí přesvědčivé důkazy.
„Ctihodnosti, získala si ho tím,
že tvrdě pracovala a svým smyslem pro humor.“ To neprojde.
Co dědická nezpůsobilost? Jo, vygůglila jsem si to.
-To tu očividně neplatí. -Co je ksakru dědická nezpůsobilost?
Když například dědice usvědčí z vraždy zůstavitele, ztrácí právo na dědictví.
Ne. Soud ho jen musí prohlásit zodpovědným za smrt zůstavitele.
Jako O. J. Simpson?
Ano, jako O. J.
Ale Harlan spáchal sebevraždu.
Detektive Blancu? Velmi důrazně jste říkal, že vyšetřování není u konce.
-Došlo podle vás ke zločinu? -Pan Blanc, prosím.
Ještě je tu spousta nevyjasněných věcí,
avšak ano, domnívám se, že došlo.
-Marta? -Žádné podezřelé jsem zatím nevyloučil.
Melete nesmysly. Tomu chlapovi v tvídu nedůvěřuju.
-A Alane, Bůh ti žehnej, jsi k ničemu. -Díky moc.
Je tu jediné řešení. Musí se zřeknout dědictví.
-Ví, že by to měla udělat. Je to správné. -To by přesně...
-Je to morálně správné. -Mami. -Udělá to.
Dědeček měl právo jí všechno odkázat.
Ne. To nebyl on. Miloval nás.
Chtěl, aby o nás bylo postaráno. Aby se ti dostalo vzdělání.
Meg, já si tvé školné dovolit nemůžu.
Já vím. Takhle nahlas to zní šíleně, ale je to pravda.
Blanc mě podezřívá od samého začátku.
Je mi jedno, jestli půjdu do vězení, ale moje máma a moje sestra? My...
Tak řekneš něco?
Vždycky jsem si myslel, že jen já ho dovedu porazit v go. Že to něco znamená.
-Jo, vím, že myslel. -Tohle mi řekl na můj poslední argument
během naší poslední konverzace.
Že ho porážíš v go víc než já.
Pomyslel jsem si, proč mi říká tak zvláštní věc?
Asi už to chápu.
Možná to něco znamenalo.
Svojí rodině neřeknu ani prd. Nepůjdeš sedět. Detektiv tě nechytí.
A peníze si necháš. Tohle pro tebe dědeček chtěl.
Vezmi si, co kvůli tomu musel udělat. Tohle chtěl pro sebe, pro svou rodinu
a pro tebe. Už jsi ušla dlouhou cestu.
-Pomůžu ti dojít až na konec. -Co se děje? Tohle nejsi ty.
Můžeš mě nahlásit a pořád bys dostal svůj podíl. Tak proč?
Protože moje rodina mi může políbit. Pomůžu ti, aby ti to prošlo.
A pak mi dáš mou část dědictví.
Šťastný konec. Všichni zvítězí. Já, ty, Harlan.
Jo.
Domluveno?
-Meg. -Marto, to bylo bláznivý.
-Já vím. -Jsi v pohodě?
Jo. Co ty?
Je mi fajn.
Nikdo neví, že ti volám. Jen jsem...
Jen jsem se ti chtěla za všechny omluvit.
A taky se zeptat,
co budeš teď dělat?
-Co tím myslíš? -Víš, s tou závětí. Co budeš teď dělat?
Co myslíš, že bych měla?
Měla bys udělat, cokoli si myslíš, že je správné.
Podívej, já...
Myslím, že bys nám to měla vrátit.
Dědeček se o nás vždycky staral. Jsme přece jeho rodina.
Pro tebe sice byl taky jako rodina, ale my jsme jeho skutečná rodina.
Jo.
A Marto, víš přece, že tohle není fér.
Vždycky jsme na tebe byli hodní. Jsi pro nás jako rodina,
postaráme se o tebe. Ale napřed to musíš napravit.
Víš, jak to myslím. Marto...
Máma je švorc. Prý budu muset skončit školu.
Ne, to ne, Meg.
To nedopustím. Dám ti, kolik budeš potřebovat. Jsem tu pro tebe.
Chci, abys věděla, že se o tebe postarám. Slibuju. Dobře?
-Díky. -A jakmile...
Tak oukej.
Našel Blanc v domě něco podezřelého?
Jo, bahno. Nahoře. Kde jsem prolezla oknem dovnitř.
Sakra. Identifikovatelné šlépěje?
-Ne. -Dobře. To je dobře.
Na pár dní se ukliď, počkej, až skončí vyšetřování. Skončí.
Ať už si Blanc myslí, že je sebelepší, má velký kulový.
Hej, klid.
Vstávej! Co se to děje? Nějakej chlápek donesl spoustu věcí.
Všechno je šílený. Jsme bohatý?
-Možná, Alice. Nevím. -Hlavně koukej vstát, jasný?
28 zmeškaných hovorů
O Martě Cabrerové moc nevíme.
Bože můj. Marto, co to má být? Co jsi provedla?
-To je před naším domem? -Jo, je.
Je to pravda? Jsme bohatý?
-Proboha. -Jako by to napsal sám Thrombey.
Dobré jitro, paní Thrombeyová.
Proč je zármutek prozřetelností mládí?
Nevím.
Ale podle mého věk prohlubuje všechny city.
Včetně zármutku.
Tím vším vám jen chci nabídnout soustrast
nad ztrátou vašeho syna.
A jestli to ode mě není příliš smělé, zeptat se vás, nechci soudit vaši rodinu,
zda jsem, jak tuším,
první, kdo vás utěšil.
Jsou mladí, viďte?
Jedna věc, která roste s věkem,
je únava.
Den ode dne jsem unavenější.
Z toho, co dělám. Následuji stopy, jako by to byl hozený kámen.
Z nevyhnutelnosti pravdy.
Avšak komplikovanost a šeď neleží v pravdě,
nýbrž v tom, co s pravdou udělat, jakmile ji držíte v rukou.
Myslím, že mi chcete něco říct.
Myslím, že jste velmi vnímavá
a velmi schopná mi říct, co jste viděla během oslav narozenin vašeho syna.
Ale milerád počkám.
Nikam nepospíchám.
Vlastně je vskutku příjemné tu s vámi sedět.
Byli tu podle všeho špičkoví právníci. Nechali nám tu tohle všechno a vizitky.
A byla tu ještě spousta dalších věcí.
-Vůbec se mi to nelíbí, Marto. -Mně taky ne.
Vyklouznu zadem. Vrátím se. S nikým prosím nemluvte.
Walte?
Jo, přišel jsem... Ahoj, jak se máš?
Chci, abys věděl, že jsem o tom neměla ani tušení.
-Víme, že ne. -Tohle je... -Víme, že neměla.
Včera nám všem trošku přeskočilo.
-To chápu. -Jo.
Ani jsem se na to ještě nepodívala.
To bude od místních právníků a účetních, co viděli zprávy a chtějí práci.
Být tebou, byl bych opatrný.
Marto, máš v úmyslu vzdát se dědictví?
Takhle to chtěl Harlan.
Jo, ale Harlan tě postavil do velmi těžké situace.
Bylo to od něj nečestné. Pochop,
takový zájem a vyšetřování může mít negativní následky. Víme, že tvá matka...
-Moje matka? -Jo.
Co ti Meg řekla?
Tady nejde o...
Uchází ti to podstatné. Nechceme to proti tobě použít.
Ale Marto, jestli sem tvoje matka přišla nelegálně, je to trestné...
A ty máš teď tohle dědictví... Se vším tím vyšetřováním
bych se bál, že to může vyjít na povrch. Tomu se přece chceme vyhnout.
Můžeme tě ochránit, aby k tomu nedošlo. Nebo kdyby k tomu došlo.
Takže i kdyby k tomu došlo, pomohli byste mi to s finančními prostředky
-vaší rodiny vyřešit? -Jo. Měla bys ty nejlepší právníky.
Ne tyhle místní, ale z New Yorku, DC...
Když na to vynaložíme dost financí.
Ne že by k tomu tedy muselo nutně dojít, ale ano.
Dobře.
Dobře?
Protože Harlan dal všechny vaše finanční prostředky mně.
Takže se svými prostředky to budu moct vyřešit.
-Najdu si ty nejlepší právníky. -Marto, to je...
Měla by sis být jistá, že to chceš takhle.
Vím, co jsi udělala
Příchozí hovor Možná: B. Blanc
VÍM CO JSI UDĚLALA
-Já nevím... Co je to? -Štítek z mojí zdravotní brašny.
-Kdovíproč mají moji zdravotní brašnu. -Ale tohle je jen kopie záhlaví
zprávy o toxikologii Harlanovy krve. Bude tam to předávkování morfiem.
Takže jsem v háji?
Jak to všechno víš?
Jedno léto jsem Harlanovi pomáhal s bádáním. Ale co to má být za vydírání?
Samotný důkaz leží nedaleko v laboratoři.
Nejsou tu žádné požadavky ani místo setkání.
Proč ti to posílali?
Hlavní soudní lékař Okres Norfolk
Soudní lékař
Ještě půl hodiny, hodinu. Kdo ví. Musíme zajistit, aby...
-Bude to chvíli trvat. Dám vám vědět. -Co se tu stalo?
-Díky, veliteli. -Není zač.
V pět ráno se aktivovaly všechny bezpečnostní systémy.
Shořelo to vážně rychle, takže veškerá krev, záznamy a tak dále,
to všechno je fuč. Nikdo tu nebyl, díkybohu.
Co bezpečnostní kamery?
Jo.
Když je řeč o ostraze, ta kazeta se záznamem z Thrombeyho sídla
je z nějakého důvodu poškozená.
-Co nám ještě schází z pitvy? -Jen zpráva o krevním testu.
Krevním testu?
A do prdele.
Tohle je šílený.
Kdo by vyhodil budovu do povětří, jen aby mě vydíral?
Tohle znamená, že vyděrač má jedinou kopii něčeho, co může prokázat tvou vinu.
Nedostala jsi žádné další instrukce? Žádný hovor, e-mail, nic?
Ne.
Ještě jsem nezkontrolovala e-maily.
Jeden tu je.
Jo, to bude ono. „Columbus Road 1209. 10 ráno.“
Víš, co to znamená, ne? Když zničíš jejich kopii, jsi naprosto za vodou.
Ale ne.
Marto, slyšela jsi mě?
Jo.
Elliote! Musíme jet! Jedeme!
-Dobře, Baby Drivere. -Proboha.
-Lituješ, že mi pomáháš? -Lituju, že nejsme v mým bavoráku.
Kruci.
Příchozí hovor Možná: B. Blanc
-Pronásledujeme vůz po Washington Street. -Řekni jim bez užití násilí.
-Bez užití násilí. -Auto s podezřelými. -To jsem už říkal.
-Jeď! Šlápni na to! -Šlapu, jak nejvíc to jde!
-Tak tohle se povedlo. -Zastavím. -Jestli nezískáš tu zprávu, je po všem.
Bože můj.
Proč jsme zastavili? Proč jsi zastavila uprostřed silnice?
Drž se!
Teď mám v sobě čirý adrenalin. Jako bych spolkla včelu.
-Jakže to bylo? Jaká je ta adresa? -Columbus Road 1209.
Ať už budou chtít cokoli, řeknu ano. Hlavně aby mi dali tu zprávu.
-Abys ji mohla zničit. -Přesně tak. Krucipísek, Ransome.
Děkuju.
Bez tebe bych to nezvládla.
Prokrista.
Vylezte ven.
Tohle byla ta nejhloupější honička všech dob. Dejte ruce dolů.
Mluvil jsem s Wanettou Thrombeyovou, prababičkou.
Tu noc viděla někoho vylézt po treláži do třetího patra.
-Pane Drysdale, pojďte. -Jdeme.
-Prohledej ho. -Co se děje?
-Podle ní se vrátil Ransom. -Ruce na auto.
Nevím, proč se vrátil, ale zjistíme to.
Máte nějaký ostrý předmět?
Pozor na hlavu. Děkuju.
-Neděkuj mu. -Chtěl, abyste odjela, jakmile mě uviděl?
Ano.
-Blancu, jedete s námi? -Pojedu s Martou. Jedeme na stanici.
Chci slyšet naprosto vše, co vám řekl. Sdělím vám, co máme nového.
Od začátku je to podivný případ.
Případ s dírou uprostřed.
Jako donut.
Jen nahlas přemýšlím, dejte vědět, jestli vás tím nudím.
Cítím, že se utahuje smyčka. Rodina je vskutku zoufalá.
Zoufalé motivy,
záhada toho, kdo mě najal,
neuskutečnitelnost zločinu, a přesto...
Donut.
Jeden kus ve středu.
Jakmile se odhalí, mlha se zvedne,
případ bude vyřešen, Rubikova kostka poskládána.
Nevadí, když na chvíli zastavím? Potřebuju něco vyzvednout. Bude to hned.
Jistě.
Johnova čistírna Oprava bot
-Hned jsem zpátky. -Pozor na... dveře.
Johnova čistírna Zadní vchod
Haló?
Nevím, co chcete.
Ať už to je cokoli, domluvíme se. Ale musíme se domluvit tady a teď.
Bez té zprávy neodejdu.
Haló?
Fran?
To ne! Fran!
Proboha, Fran. Slyšíš mě? Dej mi znamení, jestli mě slyšíš!
-Ty... -To jsem já, Marta. Měla jsem sem přijít.
Tak jsem tady. Vzala sis něco? Zavolám ti záchranku, budeš v pořádku.
-To bude dobrý. Neusínej. -Kopie... -Cože? -Kopie... skrytá...
Co? Co to říkáš?
To ty, fuj!
Tohle ti neprojde.
Ježíši, přestaň!
Volám... Tísňová linka
Tísňová linka, jak vám můžu pomoct?
Vzpomínka na tebe jasně září.
Někdy doprostřed parketu se postavím.
Nejdu doleva,
nejdu... Pane na nebi.
Díky, příteli. Díky za informaci.
To není nutné. Zatknu ji, jakmile se potvrdí, že je hospodyně v pořádku.
Pořád to není jisté. Dobře.
Skončila jsem. Lidem jde o zdraví.
-Řeknu vám pravdu. -Ransom právě vše řekl poručíku Elliotovi.
Dobře. Doufám, že mě nekryl. Řekl vám celou pravdu?
-Že jsem zaměnila...? -Jo. -A to přestrojení?
-Ano. -A o tom vydírání a...
Ale proč si Fran vzala mé morfium?
Musela si z domu vzít moji brašnu, ale nepřišla mi jako feťačka.
Teda pokud to nebyl důvod vydírání. Nevím, teď už na tom nesejde.
-Povím to Thrombeyům sama, dlužím jim to. -To není dobrý nápad.
Ne, musím jim to říct. Potřebuju jim to říct.
Doktoři mají moje číslo, zavolají s jakýmikoli novými informacemi o Fran.
Svolám je všechny do domu a zavolám policejní eskortu.
Kvůli zatčení.
Po cestě mi můžete vše říct. Už nechci další překvapení.
Fran mi řekla, že je kopie skrytá, a pak:
„To ty, fuj! Tohle ti neprojde.“
Zavolala jsem záchranku. To je vše.
V pořádku.
Jste připravená?
Oukej.
Už přišla k rozumu?
-Může ti odpovědět sama, Richarde. -Je tu i zbytek rodiny? -V obýváku.
Myslím, že by bylo lepší, kdybychom šli za nimi a vyřídili to.
-Ahoj. -Ahoj.
-Mrzí mě, že jsem jim řekla o tvojí mámě. -Meg, to nic.
Promiň mi to. Bála jsem se. Nechtěla jsem jim to říct.
Chápu. Věř mi.
Chápu to. O nic nejde.
Mrzí mě to.
Po tomhle udělám nájezd na Franinu skrýš.
Pořád myslím, že je to špatný nápad,
ale rodina je shromážděná.
Vím, kde je ta toxikologická zpráva.
De facto mi řekla, kde je.
Tohle všechno rozřeší.
A já vám to právě dala.
Vy opravdu nejste moc dobrý detektiv, co?
Abychom byli spravedliví,
vy nejste moc dobrá vražedkyně.
Možná si jeden druhého zasloužíme.
Vždy jste na mě byli hodní.
Co vám chci říct, není snadné, a rozruší vás to.
Ale po tom všem, čím jste si nedávno museli projít,
si to zasloužíte slyšet přímo ode mě.
-Já... -Promiňte!
Nebyli jste na ni hodní.
Chovali jste se k ní příšerně,
abyste si zpátky nakradli bohatství, které patří jí.
Jste jako banda supů nad mrtvolou! Na nože a zakrvácené zobáky!
Tentokrát vás nikdo nezachrání. Tentokrát ne.
Slečna Cabrerová se definitivně rozhodla, že se dědictví nezřekne.
-Cože? -Prosím?
Moje profesionální doporučení místní policii ohledně příčiny úmrtí
v případu Harlana Thrombeyho bude, aby bylo prohlášeno za sebevraždu!
-Případ je uzavřen. -Blancu? -Co? -Díky, že jste přišli. Sbohem.
Co se to děje? Řekněte mi...
Tak tohle jsem tedy nečekal.
-Je ještě někdo z vás zmatený? -Opravdu jsem nečekal, že uslyším tohle.
-Tak řeknete mi, co se kruci děje? -Ano.
-Chci se ke všemu přiznat. Je po všem. -Téměř.
-Co to děláte? O co jde? -Pardon. Strážníku Wagnere.
Nikoho sem nepouštějte, ideálně je vyhoďte z domu.
-Ale vezměte si k sobě dalšího policistu. -Mám je vyhodit? -Ano, ale ne všechny...
-Blancu... -Ano. -Co má tohle drama znamenat?
-Jen poslouchejte. -Blancu...
Řekla jsem to Ransomovi, ten to řekl vám, a teď vám to říkám i já.
Je nezpochybnitelný fakt, že jsem Harlana zabila.
Ano, řekla, ano, řekl, ano, říkáte. Ale...
V autě jsem hovořil o díře ve středu tohoto donutu.
Co jste onen osudný večer s Harlanem provedli, na první pohled
onu díru perfektně zaplnilo. Donutová díra v donutové díře.
Podívejme se na to z větší blízkosti.
Potom zjistíme, že donutová díra má ve svém středu další díru.
Není to donutová díra, ale menší donut se svou vlastní dírou.
-A náš donut je jen samá díra! -Blancu, chápu, že se bavíte...
Proč jsem byl najatý? Proč by si mě někdo najímal?
Někdo chtěl nějakým zločinem zvrátit závěť.
Já ale byl najat, než došlo k přečtení zapečetěné závěti. Takže ano,
daná osoba musela znát obsah závěti.
Ba co víc, tato osoba zároveň musela vědět, že došlo ke zločinu. A navíc,
pokud bylo cílem zvrátit dědictví Marty,
pak ona osoba musela vědět, že zločin spáchala Marta.
Fascinující kombinace faktorů. Někdo věděl, co Marta udělala, chtěl to odhalit,
ale nemohl prozradit, co ví.
Fran!
Vydírala mě. Věděla, co jsem udělala.
Chtěla peníze, tudíž nechtěla odhalit zločin.
Co když si někdo z rodiny něčeho všiml?
Neměli by důvod si to nechat pro sebe.
Odpověď není tak prostá.
Když mám teď celé řešení před očima,
celý tento případ je tragédií omylů.
Marto, nebude snadné to slyšet.
Ale je tu alespoň
jeden skutečně vinný člověk,
vinný v tom smyslu, že jednal s nedobrým úmyslem
a že se dopustil ohavného sobeckého zločinu.
Policisto Wagnere.
-Policista Wagner? -Ne.
Moc se omlouvám. Všechno jsem jim řekl. Myslel jsem, že je po všem.
-Jsem ráda, že jsi jim to řekl. -Neřekl nám ale úplně všechno.
Mluvíte o tom, co vám řekla prababi?
Tu noc mě viděla. Spletla si mě s Ransomem.
K tomu se ještě dostaneme. Mezitím nám,
pane Hughu Ransome Drysdale,
můžete prozradit, proč jste mě najal.
Proč jsem vás najal?
Máte pravdu, vrátíme se na začátek. K tomu večírku.
K vaší hádce s Harlanem.
Jaká že slova zaslechlo to náckovské děcko, když masturbovalo na toaletě?
„Svou závěť.“ A „varuju tě“.
Oba jste se vyžívali v hádkách,
rádi jste jeden druhému vráželi nůž do zad.
Ne, nedomnívám se, že vám vrazil nůž do zad jen napůl. Ne, ne, ne.
Tvrdím, že vám Harlan řekl vše.
-To si děláš srandu! -Ani ten sebemenší cent z mé práce
pro žádného z nich, ani pro tebe.
Marto, připomeňte mi, co údajně řekl Harlan Ransomovi jako poslední?
Že ho zvládnu porazit ve hře go.
Ptal jsem se sám sebe, Marta?
Proč by se téma hádky stočilo ze závěti směrem k Martě?
Je tu jedno zjevné vysvětlení...
Takový blázen přece nejsi. Nezahodíš svoje bohatství.
Ne, dám ho Martě. Všechno.
Brazilský ošetřovatelce? To ses naprosto zbláznil?
Poprvé v životě jsem při smyslech.
Jestli myslíš, že ti dovolím... Že tu budu stát a...
-Přepsal jsem svou závěť. Je hotovo. -Varuju tě!
To je teda pořádná domněnka.
Vskutku.
Ale jen tak dává smysl to, co se stalo potom.
Nasupeně jste se vyřítil ven a vyrazil do noci.
Martě jste řekl, že... Jak že to bylo? Že mu najednou bylo vše...
Jasné.
Že se bude muset starat sám o sebe.
Přesně tak.
Marta. Závěť. Harlan.
„Postarat se sám o sebe.“ „Myslíš, že ti tohle dovolím...“
V hlavě se mu zrodil plán.
Vrátil jste se. Dal jste si pozor, abyste se vyhnul kamerám.
K domu jste šel po svých,
vylezl jste po treláži, aby vás neviděl zbytek rodiny,
který si v přízemí stále užíval večírek.
Co jste potřeboval udělat, vám zabralo jen pár chvil.
Ale bylo nezbytné, abyste byl sám a nikdo vás neviděl.
Věděl jste, jaké užívá Harlan léky. A jaké injekce mu Marta večer píchne.
A věděl jste, že když bude Marta zodpovědná za jeho smrt,
byť neúmyslně,
bude dědicky nezpůsobilá.
A vy byste dostal svůj podíl.
Použil jste stříkačky v brašně, abyste v lahvičkách prohodil léky.
A jako poslední pojistku
jste sebral naloxon,
záchranný lék.
Ne. Ne, ne, to není možné.
Taková je pravda. Podejte mi lahvičku s morfiem, ukážu vám to.
Jestli to udělal, jestli ty léky vyměnil, pak když jsem si je popletla,
vyměnila jsem je omylem zpátky, takže jsem Harlanovi dala...
Správné dávky léků. Ano.
Ale ne omylem.
Na lahvičkách jsem přelepil etikety.
Lahvičky jsou samy o sobě identické.
-Jak jste věděla, že je v téhle morfium? -Prostě věděla.
Mezi těmi dvěma kapalinami totiž existuje téměř nerozeznatelný rozdíl
v zabarvení a viskozitě.
Věděla jste to, protože jste to dělala už stokrát.
Dala jste mu ten správný lék, protože jste dobrá ošetřovatelka.
-Pak ale byl Harlan... -Je mi líto, Marto. Ale ano.
-Byl v naprostém pořádku. -Proboha.
Jeho krev byla normální. Příčinou smrti. byla skutečně pouze sebevražda
A vy jste vinná pouze z poškození treláže a menšího divadýlka.
Kdyby vás Harlan poslechl a zavolal záchranku,
byl by stále naživu.
Safra!
Zamotané klubko, které jsme ještě zcela nerozmotali.
Ještě ne.
Marto, když vás viděla prababička, jak lezete dolů, řekla:
Ransome? To ses tak brzy vrátil?
„To ses tak brzy vrátil?“
Jelikož o něco dřív...
Ransome, to ses vrátil?
No tak, Marto. Tohle je tak stupidní, až to bolí.
Nemáte sebemenší důkaz, jen nám tu vyprávíte pohádky.
Ne, to nemám. Stejně jako nemáme důkaz,
že by Marta vyměnila lahvičky, takže je to vaše slovo...
Máte její doznání!
Ach, ano.
To skutečně máme. Když dovolíte, povyprávím vám ještě další pohádku.
V noci jste se musel znovu vrátit,
abyste se zbavil inkriminujících lahviček.
Tentokrát však byli psi venku.
Začali štěkat a probudili Meg. No co. Lahvičky si odnesete další den.
Ale další den se dozvíte zprávu ne o lékařské chybě a provinilé pečovatelce,
ale o podřezaném krku a sebevraždě.
Slavný spisovatel Thrombey zemřel v 85 letech
Perfektní příležitost, abyste si mě anonymně najal.
Věděl jste, že slečna Cabrerová spáchala zločin. Bylo nutné, aby byla dopadena,
ale nemohl jste odhalit, jak to víte.
A tak na scénu vstoupí Benoit Blanc.
Benny, chápu, co říkáte, ale tohle...
Tělo je nalezeno další den ráno. Policie, soudní lékař, rodina,
všichni se nahrnou do domu.
Nemáte možnost se dostat k Martině brašně a zbavit se lahviček.
Musíte si počkat na svou chvíli, až vyšetřování skončí
a až budete vědět, že je dům prázdný.
To proto jste nebyl na pohřbu.
Nikdo se nemůže divit, proč jdete do Harlanovy pracovny.
Aspoň si to myslíte.
Chudák Fran. Všimla si, jak manipulujete s Harlanovými léky v brašně.
Nevěděla, co přesně děláte.
Ale věděla, že nic dobrého. A tak si vymyslela plán.
Bože. Ten film na Hallmarku s Danicou McKellarovou...
-Vražda překvapením. -Tak proto o něm mluvila.
Zbožňovala Harlana. Ransoma nenáviděla.
Tak se pokusila svou teorii otestovat a přimět toho hajzla zaplatit.
Získá kopii toxikologické zprávy. Abych byl upřímný, nemám tušení jak.
Její sestřenice.
Její sestřenice pracuje jako recepční v kanceláři soudního lékaře.
No voilà! Číslům ve zprávě nerozumí,
ale jestli je Ransom vinný, existence zprávy je pro něj hrozbou.
Tak mu zašle kopii, aby ho vydírala.
-Ale poslala ji mně. -Neposlala. Poslala ji Ransomovi.
Jakmile ji pan Drysdale obdržel,
jaká byla jeho reakce? Euforie.
Pořád se domnívá, že Marta dala Harlanovi špatný lék.
Krevní test potvrdí její vinu.
Přijede na čtení závěti v dobré náladě, těší se, jak se do sebe rodina pustí,
zatímco ví, že bude vše anulováno, až se toxikologická zpráva dostane ven.
A pak...
Martino doznání.
V hlavě mu začne šroubovat.
Uvědomí si, že Marta nespáchala žádný zločin
a že krevní test prokáže její nevinu.
Pozměněná závěť bude platit. Prohrál.
Leda...
Leda byste se rozhodla...
-Ty peníze si necháš. -Že si ponecháte peníze.
-Už jsi ušla tak dlouhou cestu. -Už jste ušla tak dlouhou cestu.
Ještě udělá poslední krok, jeden poslední čin.
Když už, tak už.
Rozhodnete se, že jdete do toho.
První krok,
zničit všechny důkazy o Martině nevině.
Okres Norfolk Soudní lékař
Druhý krok, zaslat jí anonymní e-mail s časem schůzky
a doručit jí kopii záhlaví.
Třetí krok, dorazit na setkání s Fran.
Věděla jsem to. Věděla jsem, že jsi pěknej zkurvysyn.
-A že se Harlan jen tak nezabil. -Ano, Fran, měla jsi pravdu.
Věděla jsem, že jsi vinnej, sakra! A teď za to zaplatíš!
Nepřibližuj se ke mně! Nepřibližuj se! Varuju tě!
Morfium
Hra může začít. Marta obdrží vyděračskou kopii.
Pomůžete jí, aby jí vše došlo. Dovedete ji na místo setkání.
Anonymně zavoláte na policii. Ta ji načapá s mrtvolou a spáleným důkazem.
Marta bude zatčená za zabití Fran a Harlana.
-Řekla mi... -To ty, fuj!
Ale neřekla: „To ty, fuj!“
Nebylo to citoslovce...
-To ty, Hughu! -„To ty, Hughu!“
Všichni služební ti museli říkat Hughu. Protože jsi kretén.
A fungovalo by to,
kdybychom vás nevzali na výslech. Nemohl jste tudíž anonymně zatelefonovat.
A kdyby Fran neukryla další kopii toxikologické zprávy.
A kdyby vás Marta znovu neporazila.
Tím, že má dobré srdce.
Tím, že zachránila Fran život,
i když to znamenalo, že přijde o dědictví a půjde do vězení.
Odmítla hrát vaši hru
a zachránila Fran život.
Fran žije?
Ano.
Fran, která potvrdí tuhle mou pohádku.
-Příchozí hovor – Nemocnice Clifton -Nebo hodně podobnou verzi.
A vás, Hughu, pošle za katr.
Prosím?
Doktore, to je skvělé.
Hned tam jsme. Děkuju.
Je v pořádku.
Připravená vypovídat.
Strážníku Wagnere, prosím, zatkněte pana Drysdalea.
Poručík Elliot, slečna Cabrerová a já zajedeme do nemocnice
-a poslechneme si Franinu výpověď. -Dobře. Postavte se.
Tohle řeknu jenom tobě.
Žádné kamery, žádná soudní síň, jen ty, protože víš, že je to pravda.
Pustili jsme tě do našeho domu.
Dovolili ti starat se o našeho dědečka, přijali tě do naší rodiny.
A ty nám všechno ukradneš?
Myslíš, že nebudu bojovat, abych ochránil svůj dům, naše přirozené právo
a domov našich předků?
To je ale blábol. Harlan to tu koupil v osmdesátých letech.
-Od pákistánského miliardáře. -Sklapněte, Blancu! Držte hubu!
Přestaňte mluvit tím jižanským přízvukem! Rovnou byste mohl být Plukovník Sanders!
Jo, zabil jsem Fran. Až na to, že nezabil. Co na mě máte?
Nic. Co, pokus o vraždu?
S dobrým právníkem, kterého mám, budu hned venku.
A pak uvidíš, jak moc ti dokážu zničit život.
Ty zlomyslná malá děvko.
Kurva!
-To znamená, že lže! -Jo, kámo, my víme.
Přesně tak. Fran je mrtvá.
A právě ses přiznal k její vraždě.
No...
Když už, tak už.
Do řiti.
Zlatíčko, podvádí tě. - Táta
Lindo!
Musíme hned zavolat právníky!
Musíme...
Můžu se zeptat, kdy jste zjistil, že mám něco společného s Harlanovou smrtí?
Od prvního okamžiku, co jsem vás uviděl.
A do prčic.
Chci, abyste si zapamatovala něco velmi důležitého.
Vyhrála jste proto, že jste hrála podle svých pravidel,
ne podle těch Harlanových.
Jste dobrý člověk.
Tahle rodina.
Měla bych jim pomoct, viďte?
Mám na to svůj názor,
ale tuším, že poslechnete své srdce.
Můj dům, moje pravidla, moje kafe!!
Subtitles by sub.Trader subscene.com
NA NOŽE